Detta har hänt...
Kan du verkligen göra det som står här?
Det skulle vara nåt att skriva i historieböckerna.
Din dumma unge! Du tog in den här skiten i mitt hem!
Vet du hur noga de övervakar mig?
Den stulna teknologin måste vara rätt viktig.
Eller är det nåt annat?
Farbror R, du måste leda folket.
Du måste leda upproret mot Jordrepubliken.
Hej, min älskade.
Du skulle gjort mig till partner.
Jag ser ett starkt ljus. Ett vitt bländande ljus.
Mannen som våldtog mig.
Jag berättade inte ens för min fästman.
Stackars Connor visste ingenting.
Connor? Som i Connor Lang?
Ja.
Kände du honom?
Allvarligt?
Hallå?
Vem där?
Amanda, du är min.
Okej, den här, la du märkte till några detaljer hos honom?
Art? Människa? Votan?
Nej, jag såg inte hans ansikte.
Ljusen slocknade.
Dörren flög upp och han rusade in.
Sa han nåt?
Mitt namn.
Så han känner dig.
Jag var borgmästare. Hela stan känner mig.
Vad döljer du för mig?
För flera år sen var det en man i New York
som attackerade mig.
Jag såg inte hans ansikte men jag trodde att det var han.
Jag vet att det är omöjligt men...
Jag vet inte. Även om han mirakulöst hade kunnat följa efter mig hit...
Varför?
- Men ändå, jag... - Okej, när jag tar fast honom,
och det kommer jag,
ska vi hitta ett fönster mycket högre upp som du kan knuffa ut honom genom.
Vill du att jag lämnar Tommy eller Irisa här
så de kan hålla koll på dig?
- Nej, jag är okej. - Säkert?
Ta fast honom bara.
- Det är precis vad jag ska göra. - Okej.
Kom igen.
Nu går vi.
"Och den rättmätige mannen
skar lögnerna ur sin frus hjärta
och förberedde den heliga festmåltiden."
Är det liknelsen där den rättmätige mannen tillagar sin otrogna fru
och serverar hennes kroppsdelar till middag?
Det är inspirerande.
Det är vidrigt.
Vad är det med er castithaner?
Jag vet att du är arg på Stahma...
Hon är en derunjo.
Hon vände min son mot mig
och övertygade mitt team att kasta ut mig på gatan.
Och du bär inget ansvar för det.
Vem sida är du på?
Som en av dina nära vänner, vilka det inte finns många av,
vill jag hindra dig från att begå fler handlingar
av extremt självsabotage.
Jag har dödat män för att ha talat till mig så där.
Det första steget är att erkänna problemet. Jättebra.
Men nu
vill jag att du bränner upp de castithanska galenskapsrullarna
och fixar din familj inifrån.
Jag önskar jag kunde.
Allvarligt?
Jag har begått för många misstag.
Stahma kommer aldrig låta mig komma tillbaka.
Tja...
Om du vill det tillräckligt mycket så hittar du ett sätt.
Du är smart. För en castithan alltså.
Meh Yewll.
Gör du hembesök?
Nu vet jag att Arkerna har fallit.
- Lev. - Det var längesen.
Jag visste inte om du skulle känna igen mig.
Du är inte välkommen här.
Att förlåta är gudomligt.
Nej, det är väldigt mänskligt, vilket ingen av oss är.
Vi har spenderat tillräckligt med tid att lära oss prata som dem.
Snacka slang.
Använda idiomatiska uttryck.
- Bemötande av patienter. - Så de ska lita på oss.
Ända tills vi söver ner dem och öppnar upp dem i vetenskapens namn.
Det var kul att ses, Lev.
- Meh, raring... - Hej då, Lev.
- Vill du inte veta varför jag är här? - Nej.
Är du inte det minsta nyfiken?
Okej, varför?
Jag är döende.
Jaså, lite skrajsen?
Jag är på helspänn.
Jag förstår.
Du vet inte vad jag går igenom.
Så klart jag gör. Det gäller din syster.
Det har inget med Kenya att göra.
Jo då. Hon var kärleksfull.
Du älskar ingenting.
Du skulle inte veta hur man gör.
Hur kan du säga så?
Du och jag är likadana. Vi...
bryr oss inte om nån. Vi är bara väldigt bra på att låtsas.
Det stämmer inte. Jag bryr mig om dig.
Nej.
Nej, såna som du och jag ligger oss genom livet.
Och våra förhållanden slutar i katastrof.
Jag föredrar det, för sex är bättre
när det inte är komplicerat.
Så, snälla, säg inte att du bryr dig om mig.
För jag vill inte det.
Jag älskade inte din syster och jag älskar shtako inte dig.
Hur skulle jag kunna göra det, raring? Du är förstörd.
Var var den glöden när vi var i sängkammaren?
Jag hade inte behövt tänka på henne.
Första gången är förspel.
Andra gången kommer du inte kunna gå efteråt.
Du är min, Amanda.
Adrenon. Har du känt nåt konstigt?
- Du ser hemsk ut. - Några bieffekter?
Kan du ha fått en dålig sats?
- Vi går in. - Svara.
Jag får min adreno direkt från Varus Soleptor.
Produktionskedjan är oklanderlig.
Då kanske jag är galen.
Du.
Berätta vad som bekymrar dig.
Jag såg nåt som omöjligt kan ha hänt.
Sen trodde jag att jag var förföljd.
Jag såg Nolan, men...
Men?
Inget. Glöm det.
Du. Amanda.
Du har gått igenom ett fruktansvärt trauma.
Churchill, ta henne till McCawleys hus.
- Nej... - Okej.
- Jag mår bra. - Du behöver beskydd.
- Jag mår bra. - Slutdiskuterat.
Ni två, sätt på en kanna starkbark.
Det är inte rätt att de har tagit över Rafes hus.
Rafe fick det han förtjänade.
Han ljög. Han gömde en brottsling.
- Han och Nolan. - Nolan gjorde det han tyckte var rätt.
- Försvara Nolan, du. - Tills dagen jag dör.
Så...
Jag sökte igenom ditt hus
från golv till tak i morse efter spår från angriparen.
Vet du vad jag hittade?
Du hittade inte nåt.
Det stämmer.
Och du misstänker att jag slog sönder rutan själv.
Kan du förklara det?
Nej.
Men jag hittade det här.
Sist jag kollade är hallucinationer inte en bieffekt av adreno.
Det är min bästa teori.
Jag är ledsen, Nolan. Jag är bara trött.
Jag behöver vara ensam.
Okej.
Visst.
Är det ett skämt?
Hallå, kan du visa mig var duscharna är?
Du vet, duschen, vatten som kommer ovanifrån...
Skrubba och...
Du vet inte vad fan jag pratar om, eller hur?
Duschar är för de lägsta av liros.
- Låt mig göra i ordning vattnet åt dig. - Jag klarar det själv, tack.
Det är en ära att tjäna Favi Christies pappa.
Hon är en underbar ung människa.
Ja, jag behåller henne nog.
Förresten, det är...
Det är snällt sagt av dig.
Jag ska nog köpa en sån här.
Vad nu?
Var inte rädd. Jag ville välkomna dig till vårt hem.
Jag borde ha stannat på NeedWant.
Jag sa till Christie att...
Christie hade rätt i att vilja ha sin pappa nära.
Jag hade blivit förskräckt om min hanya tavos pappa bodde på en bordell
när vi har gott om plats.
Det är bara temporärt tills jag hittar en egen bostad.
Under tiden ska vi se till att du är bekväm.
Judas Priest. Kan du...
Skyl dig, är du snäll.
Vet du varför castithanska kvinnor badar i en dräkt av pärlor?
Nej...
Bara deras makar får vara nakna
som Rayetso skapade dem.
På många sätt är ni människor mer...
frigjorda.
Inte på alla sätt.
Jag vet att du gav order om att misshandla Alak i fjol,
och hotade honom med än större kroppslig skada
om han fortsatte inom familjeföretaget.
Jag vill försäkra dig om att han bara är en frontfigur,
en eftergift åt vår kulturs traditionella patriarkat.
Jag sköter familjeföretaget nu.
Vad bra, antar jag.
Jag berättar det här
för att jag vill att du har en stark relation till Alak.
Datak är ute ur våra liv och...
Du, Christie och barnet är min familj.
Jag hoppas att du överväger att göra din vistelse här permanent.
Jag ska tänka på saken.
Snälla, gör det.
Och under tiden,
njut av ditt bad.
- God eftermiddag. - Försvinn.
Jag är rädd att det inte går, Raiga.
Försvinn, sa jag.
Kliv undan.
Berätta vad du gör här och gå.
Jag kan knappt prata. Den där puvako spräckte min läpp.
Han förtjänar en löneförhöjning.
Du vet att du inte är välkommen.
Och jag bär blåmärkena från läxan du gav ut.
Men jag är här för att...
McCawley.
Datak.
- Vad gör han här? - Rafe är familj.
Pottinger kastade ut mig från mitt hus.
Jag måste erkänna att jag var tveksam mot att slagga här,
men din fru, eller ja, din exfru, lugnade ner mig.
Jag lånade dina tofflor.
Hoppas att det var lugnt.
Vad tänkte du säga?
"Den fallna mannen föll på knä i åkallan
och Rayetso talade till honom och sa:
'Trots att du må vara täckt i synder,
skall icke dina barn straffas.'"
I mitt ofödda barnbarns namn
saltar jag dessa oförstörda blomblad
med mina tårar
och mitt blod.
De fallna ska resa sig upp
och välkomnas tillbaka.
Vänta, han citerar en helg skrift, låtsas vara ångerfull,
och du låter honom komma tillbaka?
Hana-tova, det är mycket med vår kultur
som jag är rädd att du aldrig kommer förstå.
Han ber inte om att få komma tillbaka som tandabolo,
husets överhuvud.
Jag antar att ni människor kallar det "besöksrätt".
Det är en desperat handling.
Nej, han brände Alak...
Du krossade din sons hand!
Släpp det.
Det finns lagar.
Han får inte komma nära mitt barn.
Shizhinolos protokoll har följts.
Jag hävdar min rätt att skydda min släktlinje.
Du är ett vidrigt troll.
Vilken familj möter inte lite svårigheter nu och då?
Jag hittar ut själv.
Hörde du nåt?
Tommy, det är nån där ute.
Stanna här.
Tommy?
Tommy!
Det kan inte vara vulukot fibros.
Jag sa ju att det var det.
Det är omöjligt. Vi designade smittan för att döda människor.
Bara människor.
Det kanske är en muterad stam.
Allt jag vet är att den långsamt tar död på mig.
Vi har ett serum.
Tror du inte att jag har provat botemedlet? Det funkar inte på indogener.
Du måste ha missat nåt.
Jag har en kontakt i Marin County.
Jag kom inte hit för att bli botad.
Jag kom hit för förlåtelse.
Du lider uppenbarligen av demens också.
- Jag antecknar det. - Meh!
- Var inte sån där. - Hur då?
- Som mig? - Exakt.
Jag kom för att ta farväl.
Avsked är överskattade.
Kavla upp ärmen. Jag vill ta ett till blodprov.
Nej!
Vi tar en promenad istället.
Varför inte?
Yewll svarar inte.
Hallå! Tommy, håll dig vaken.
Det var en dålig idé att somna till med hjärnskakning, kompis.
- Du blev träffad. Får jag se. - Nej, det är lugnt.
- Irisa, låt mig ta en titt. - Det är inte mitt blod.
- Där ser du. Kulan missade mig. - Okej, vems blod är det då?
Det är över hela din arm. Över hela golvet.
Var är Amanda?
Hon sprang iväg.
Hon är livrädd, betvivlar allt hon ser.
Hög på droger.
Varför letar vi inte efter henne då?
Hallå där, Defiance. Vi har en nödrapport
från allas vår favoritlagväktare.
Om nån ser en viss miss Amanda Rosewater,
ring din hailer omedelbart.
Ni kan numret. Ring mig.
- Förlåt, jag letade efter... - Ja. Din man.
Ja.
Ja, det saknas folk till höger och vänster här nuförtiden.
Han svarar inte i sin hailer.
Hur vet du det?
Jag jobbar för honom.
Han är svår att nå.
Jag vet aldrig var han är längre.
Det låter som att du håller på att tappa din mojo.
Jag kanske kan hjälpa dig hitta honom. Jag har rast snart.
Var det så Alak blev av med sin hand? Hans pappa?
Kan du tänka dig?
Och idag slingrade han sig nästan tillbaka till Stahmas goda sida.
Castithaner. Helt galna.
Jag har bott i deras hus, lärt mig deras språk,
lagat deras äckliga mat och ändå behandlas jag som en utböling.
Men Datak... Datak får gottgöra dem.
Jag förstår mig inte på dem.
Du kan utföra alla riter du vill,
men i slutändan måste du leva i deras skinn,
som vi nattportierer brukar säga.
Okej, och hur ska jag kunna "leva i deras skinn"?
Lek med mig.
Vad menar du?
Det är en hemlighet.
- Snälla. - Okej, sköt om dig.
Favi Tarr, vad är du ute efter?
Ett ligg.
Din castithanska tunga behärskar vårt språk väl.
Ett av dess många användningsområden.
Vi går upp.
Champagnerummet.
Din andedräkt är förresten väldigt irathientisk.
Vad vill du?
Jag vill göra affärer med dina spioner.
Din nytta har minskat.
Tillsammans med din makt i stan.
Din fru har däremot varit väldigt generös i sitt stöd till oss.
Jag var nyfiken ifall din irathientiska gud
hade välsignat dig med en intelligens lika tilltalande som din kropp.
Men Irzu är visst en snål gud.
Att räkna bort Datak Tarr i ett lopp är alltid ett dålig val.
Det räcker. Jag har kunder, riktiga kunder.
Vad vill du Votaniska kollektivet?
Först kollar vi på vad jag har att erbjuda.
Defiance existerar i ett tillstånd av pågående politiska förändringar.
Med rätt allianser som jag själv kan sköta,
kan riktningen förändringarna går i kontrolleras.
Och vilken riktning tänker du dig?
Bort från Jordrepubliken.
Du har min uppmärksamhet.
Om de jävla kamerorna fortfarande fungerade
så hade vi hittat henne nu.
Mina källor säger att det inte funnits nån Blå djävul i stan på flera veckor.
Ändå verkar Amanda ha ett oändligt lager.
Har du nåt att säga om det?
Amanda är vuxen.
- Jag hjälpte henne som en vän. - Jag ser det inte så.
Jag ser en kille så desperat att få en kvinna i säng
att han är villig att göra henne till en pundare.
Amanda hade smällt till dig för det.
Ja, det hade hon.
Men Amanda är inte här. Så du kanske vill smälla till mig?
Försvara hennes heder?
Jag frågar bara en gång. Spetsar du hennes adreno?
Nån slags hallucinogen eller votanisk Rohypnol?
Du får sparken.
Vi är långt förbi det.
Vad ska det betyda?
Att du har gett dig på Amanda.
Så om du vill ha tillbaka brickan
måste du ta den från min döda kropp.
Det är ingen dålig idé.
Om du vill göra ett försök, varsågod,
men gör det bra.
Du förstår, för nio månader sen dog jag. Men det tog inte. Det är sant.
Connor?
Vi är inte klara här.
- Hörru! - Nolan! De har hittat Amanda.
- Är du okej, chefen? - Amanda?
Amanda? Du. Titta på mig.
Så där, ja. Hör du mig? Amanda?
Du.
Du. Kom igen.
Connor?
Jag hittade håret. Mitt hår.
Du tog min hårborste.
Vad pratar du om?
Kan du bete dig som en man om det här?
Nåt? Vad som helst?
Du är inte verklig. Du är död. Du dog här i stan.
En irathientisk terrorist sköt dig.
Du tror väl inte på det?
Jisses, Niles, min mördare?
Det är uppenbart om man ser till fakta.
- Va? - Men så har du aldrig gjort.
Sanningen är din fiende.
Den får en att se otrevliga saker.
- Håll käften. - Ta Amanda.
Vår tjej. Så vacker.
Tänkte du att genom att ha henne skulle du kunna bli jag?
Du kommer aldrig att vara jag.
Förresten, jag glömde tacka dig för klockan.
Bulovan. Gamla världen.
Det var bara lite obekvämt eftersom jag knappt kände dig.
Var det en ursäkt?
Det var en gåva.
En skolförälskelse.
Lilla Niles första år. Så rart.
Men visst visste du att vi skrattade åt dig?
Alla i klassen. Det var så uppenbart.
Skrattade du?
Ja, det gjorde jag.
Vad kan jag säga? Jag var 17. Jag tyckte att det var roligt.
Livet var mycket roligare
innan Votaniska kollektivet förstörde den här platsen.
Minns du inte att du höll om mig? Du...
Jag sa: "Det kommer ordna sig.
Och votaner skulle aldrig skada oss."
- Det var en lögn. - Ja.
Och det de gjorde mot Coleman. Det var hemskast.
Jag kom aldrig över det.
Jag tror...
Jag tror att det kanske...
är därför jag är som jag är.
Nej.
Vissa människor är fel när de föds.
Det var därför du stirrade på mig.
Det var därför du stal mitt hår från min hårborste.
Och följde efter mig till New York.
Du är ett sjukt pervo som förtjänar att dö.
Hon slutar inte ta sig i nacken. Här.
Vi tar en titt på det. Hjälp mig att vända på henne.
Jag har sett såna här hos soldater västerut. Det är ett EGO-implantat.
Det är trasigt.
Får vi inte ut det, dör hon.
- Vad är ett EGO? - Ett militärt implantat.
Det smälter ihop med kroppen och ger information.
Ska de inte hjälpa en i strid?
Inte om det är trasigt.
Om komponenten skadas kan den stoppa hjärtat eller skära ut ryggraden.
- Deltog du i bleka kriget? - Gjorde inte alla det?
Doc!
Var fan är hon?
Saker och ting har förändrats så mycket sen vi kom hit.
Vi kom för att förändra den här världen och det har vi gjort.
Den är vacker.
Vi kom för att förstöra den här världen och det har vi gjort.
Och stan stinker.
Det finns ingen poesi i ditt hjärta längre.
- Längre? Gjorde det nånsin det? - Ja.
"Våra kroppar var templet
och våra bönor var så vackra
att de måste fått Gud att gråta."
Min Meh Yewll.
Du kunde alltid få mig att smälta.
Jag skrev den för att få ligga.
Det fungerade.
Kan du nånsin förlåta mig?
För att jag lämnade dig?
Jag har saknat dig.
Jag var tvungen att åka.
På grund av det vi gjorde.
De var inte djur. De var personer, precis som vi.
De hade namn, drömmar, hopp, en framtid.
- Jag vet... - Vi dödade barn.
- Jag vet, sa jag. - Vi såg på när de dog och pratade jobb.
- Drog skämt. - Galghumor.
Det förändrade dig. Du drog dig undan när jag rörde vid dig.
Du brukade säga:
"Beröring kan läka."
Jag kan läka dig.
Och vi kan leva lyckliga i alla våra dagar.
Jag förstår.
Vad?
Du minns inte.
Minns vad?
Det är din metodiska indogeniska hjärna som försöker bearbeta det oförklarliga.
Du minns att jag lämnade dig.
Men du minns inte hur.
Du ville inte minnas.
Nej, Lev.
Jag dog för åtta år sen när jag öppnade mina vener
och lämnade dig med all skuld.
Säg att du förlåter mig.
Det gör jag.
Följ med mig.
Jag kan inte.
Jo, det kan du.
Ta min hand.
Vi kommer vara tillsammans.
- Hennes andning är svag. - Och Doc är inte här.
Vi måste operera. Hjälp mig, här.
Ja. Jag fixar det.
- Kom igen. - Gör klart lindningen.
Okej. Har du henne? Bra.
Okej. Sterilsprej.
- Har du gjort det här förr? - Ja, visst.
För längesen.
Överlevde patienten?
Verkar det som att det är läge att hacka på mitt självförtroende?
Förlåt.
Jisses.
Där är det.
Vad?
Jag minns inte om man ska skära runt implantatet eller in i det.
Vet du inte?
Jag kanske inte har utfört ingreppet själv,
men jag tror att han skar runt det.
- Gör det. - Okej.
Nej! Skär in i det först.
- Det kommer ta bort sig själv. - Vart fan har du varit?
Ett ragg.
Hämta andan. Jag syr ihop det här.
Där ser du. Jag får inte dö. Inte på väldigt länge.
Varför inte?
För att de behöver mig här.
Det är min botgörelse.
Visst, Datak. Ta för dig.
Är det nåt extra jag kan beställa in åt dig till min middag?
Lite lugnande te.
Du anar inte vilken dag jag haft.
Jag hoppas mitt hem har varit tröstande under en svår tid.
Ser jag falsk ut?
Det är så ditt ansikte är byggt.
Bra att det finns en stark man som kan se efter saker och ting
medan Stahma och jag jobbar oss igenom den här tiden av prövningar.
Vi är trots allt familj med blodsband.
Okej.
Vad vill du?
Jag vill återfå min plats hos familjen.
Jag vill ha mitt liv tillbaka.
Det var inte lite begärt.
Rafe, du förstår hur viktigt det är med disciplin.
Du har uppfostrat tre barn.
Men att veta var man ska dra gränsen är viktigaste av allt.
Och jag ångrar att jag korsade den gränsen med Alak.
Säger du det?
Jag vill försonas med min son, med Christie.
Ett ord från dig kanske skulle övertyga henne.
I sinom tid förstås.
Varför i helvete skulle jag överväga att hjälpa dig?
Jag hörde vad som hände Rupert och hans söner, Hyatt och Josef.
Du stod hans familj nära, eller hur?
Ja. Vi var nära.
Ja. Jordrepubliken.
Jordrepubliken har tagit så mycket.
Din gruva.
Ditt hem.
Det är tuffa tider för alla.
En man kan inte göra mycket på egen hand.
Jag lärde mig den svåra läxan när jag knivhögg överste Marsh
med en brevöppnare.
Det du gjorde var dumt.
Må hända.
Men om jag hade haft tusen brevöppnare
och tusen starka händer att svinga dem?
Jag har pratat med Votaniska kollektivet.
Om vad?
Vapen.
Mitt liv har försämrats avsevärt
sen Jordrepubliken kom.
Det är dags för oss att ta tillbaka vår stad.
Vad säger du?
Du sitter fortfarande här.
Ja.
Jag var orolig för dig.
Jag var inte mig själv.
Ja, jag vet.
Hur mår Tommy?
Irisa... Herregud, jag fattar inte att jag sköt henne.
Tommy har en hård skalle. Du missade Irisa.
Nej, det gjorde jag inte.
Jag såg tydligt att...
Jag hallucinerade.
Ja.
Du.
Sluta.
Förlåt.
Det du trodde att du såg...
Det du trodde att jag sa, du vet att det inte var på riktigt, va?
Hur hände det här?
Antingen kom du i kontakt
med nån som själv hade ett defekt EGO-implantat
utan att veta om det, eller...
Eller?
Eller så infekterade nån dig med flit.
Vem skulle göra så?
Du lovade att det var ett säkert ingrepp.
Och du lovade ett perfekt E6 protokoll EGO-implantat.
Inte ett omgjort shtak från Von Bachs skräphög.
Jag gjorde mitt bästa.
Hursomhelst så fungerade det.
Under de senaste tre veckorna har Amandas relevanta minnen
laddats upp i mitt datalager i tystnad.
Vi är redo för nästa steg.
Bra.
Så bra.
Hur fick vi EGO: n inuti oss?
Det händer på slagfältet nu och då.
En EGO splittras i småbitar och inplanterar sig i olika soldater.
Partikelväggarna måste ha skadats när vi injicerade det.
De jävlarna letade efter en ny värd.
Och hittade oss.
Därför görs operationerna vanligtvis i ett labb.
I en kontrollerad miljö.
Mina minnen.
- Åkte de nånstans? - Nej.
- De dokumenterades inte. - Men...
Det i mitt huvud?
Jag tog ut det.
Och förstörde det.
Så vad ska du göra?
Låta det sitta kvar?
Nej, jag tänker ta ut det.
Men inte än.
Varför inte?
Jag är inte redo att släppa taget om dig.